АДАПТИВНИЙ МЕТОД ПРОЕКТУВАННЯ ПРОГРАМНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ - Муляр, І.В.; Лєнков, Є.С.; Жовнір, С.М.; Кушнірук, С.Л. (Збірник наукових праць Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка, 2019)
У статті запропоновано підхід до оптимального проектування і формування багатометодних стратегій пошуку найкращих варіантів у відповідності зі специфікою вирішуваних завдань. Так як розробка програмного забезпечення набуває великого значення, потрібно проводити ефективне проектування на початкових етапах його життєвого циклу. Це дозволить ефективніше використовувати час, матеріальні та людські ресурси. Саме тому в роботі проведено аналіз напрямків підвищення ефективності процесів прийняття рішень при проектуванні складних програмних систем з можливістю перебудови. Визначені принципи адаптивної алгоритмізації задач оптимального проектування програмних систем з урахуванням динамічного та стохастичного характеру проектованої системи. З метою забезпечення гнучкості і адаптованості алгоритмічної бази оптимального проектування програмних систем пропонується використовувати компонентно-модульний підхід, заснований на структуризації оптимізаційних задач і алгоритмів їх вирішення. Побудовані багаторівневі ітеративні схеми оптимального проектування програмних систем з можливістю координації проектних рішень на різних рівнях декомпозиції. Сформовані математичні моделі оптимального вибору структурі програмної системи та її окремих елементів при проектуванні програмних систем чи перебудові вже існуючих. Запропонований метод формування адаптивного багатометодного середовища пошуку проектних рішень, що забезпечує побудову процедур структурного та параметричного синтезу різних класів за допомогою комплектування інваріантних структурних компонентів. Розроблено структуру і склад бібліотеки модулів оптимального проектування, що характеризуються наявністю груп взаємозамінних компонентів і можливістю формування різних за призначенням та інформаційної наповненості алгоритмів допомогою комбінацій-модулів. Запропоновано організацію бази знань у вигляді сукупності системи фреймів, що містять відомості про структуру алгоритмічної бази та характеристиках оптимізаційних задач, а також набору правил комплексування модулів.